Copyright (C) NRK
I kveld: To svaner beveger hodet.
Jeg spiser en sko.
James sier at han ikke er tjukk.
Norske tekster: Johannes de Vries
Hallo, dere! God kveld. Tusen, tusen takk.
Tusen takk. Vår store og dyptfølte kjærlighet til Alfa Romeo -
- viser håpets seier over virkelighet.
Vi ønsker at nye modeller skal være enestående, men vet at de aldri er det.
Men hva med denne? Nye, og veldig vakre 4C.
Richard Hammond har vært i Nord-Italia i strålende solskinn -
- for å finne ut alt om den. Heldige fae...
Så dere vet det: Jeg kjører en toseters Alfa Romeo med midtstilt motor.
Den første ordentlige sportsbilen fra Alfa på 20 år.
Jeg kjører den i Nord-Italia en nydelig dag.
I teorien kan det ikke bli mye bedre.
Men som forventet har bilen en ulempe eller to.
For det første kommer den til å koste omkring 45 000 pund.
Det er ganske mye. Særlig fordi den verken har V8 eller V6.
Den er utstyrt med en turboladet, ombygd 1,7 liters 4-sylindret motor fra Giuliettaen.
Og under her ... Jeg vet ikke hva som fins der. Panseret er boltet fast.
Det er boltet fast av samme grunn som bilen ikke har servostyring.
Og ikke skikkelig klimaanlegg.
For å spare vekt.
Derfor har bilen samme type karbonfiber-chassis som Formel 1-biler.
Derfor fins det knapt noe metall i karosseriet.
Fordelen er at 4C veier bare 925 kg.
Det er ca. halvparten av hva Mercedes SLK veier.
På en vei som denne betaler det seg.
Kom igjen, da! Herlig!
Fordi den er lett, er den ufattelig kvikk.
Den endrer retning som en kattunge som jager en edderkopp.
Fordi den ikke har servostyring, kjenner jeg forhjulene mye bedre gjennom rattet.
Veigrepet er ... fabelaktig.
Den trenger ingen diger motor. Den har 237 hestekrefter.
Og vet du, det er nok. Mer enn nok.
0—100 km/t går på 4,5 sekunder. Toppfarten er 260 km/t.
Men takket være den lave vekten bruker den bare 0,7 liter per mil.
Jeg ruller ned vinduet for å høre lyden.
Herlig smatring når man girer opp.
Storartet!
Den lille Alfaen blir bare bedre og bedre. Fart og villskap jeg aldri har sett før.
Jeg blir helt hekta på den.
Fordi den ikke likner noe annet, må man ... Herre min gud! Hva ...?
Hva skal du her?
Som du vet, Hammond, får vi tusenvis av seerbrev med det samme innholdet:
"Kjære Top såkalte Gear. Alfa 4C, er den bedre enn firhjulinger?"
Det kan jeg svare på nå: Ja! Firhjulinger er langsomme, stygge, bråkete, teite -
- og ufattelig farlige. De er faktisk ute etter å ta livet av en!
Stort sett alle jeg kjenner som har prøvd en, er drept.
Mulig det. Men vi må avgjøre dette med et løp.
Så vi skal kappkjøre? Du med denne, da? Og jeg med den?
Jeremy foreslo at vi skulle kappkjøre fra nord for Comosjøen til et hotell i sør.
Jeg skulle følge veien 70 km langs sjøen, mens han skulle kjøre "rett fram".
Greit. Du omkommer og kommer sist.
Nøyaktig kl. 10.37 startet løpet.
Da kjører vi!
Dette er firhjulingen min: Den heter Gibbs Quadski.
Den er utviklet og konstruert i Storbritannia, bygd like utenfor Detroit.
Og motoren er tysk. En 1,3 liter fra BMW.
Og den yter 40 hk!
Høres ikke mye ut. Men den er lett, som Alfaen.
Den har like mye kraft per vektenhet som et helikopter!
Han er gal. Jeg vet hva han tenker.
Han forestiller seg at han skal fare gjennom terrenget.
Han kommer til å rave gjennom skogen på små stier. Brekke et bein eller to.
Hammond tok feil. Det gikk bra med beina.
Men jeg hadde rotet meg bort i et forsøk på å finne en snarvei.
Jeg har kjørt meg bort. Jeg aner ikke hvor ...
Jeg har ikke peiling. Her er det bare siv.
Hvilken vei, tro?
Mens Jeremy satt fast i underskogen, hadde jeg tid til å nyte -
- et av de vakreste stedene på jord.
Fjell, nydelig landsby. Her har vi alt det som skal til.
Unna vei! Skuterføreren har ikke noe imot at jeg suser forbi med Alfa Romeo-en.
For jeg vet at han er like glad i Alfa Romeo som jeg er.
Vi må være glad i Alfa. Slik er loven.
Samtidig ... Gud ... Nei, vent!
Mye brennesle ...
Den har kanskje en toppfart på 65 km/t, men ikke her.
Heldigvis skulle Hammond oppdage en av Alfaens ulemper: bredden.
Du store min, det er trangt her! Oi! Den er bred!
Denne bilen er bred! Det er et problem.
Hva tenkte de på da de bygde gater som denne?
Men ... Det kunne vært verre ...
Å nei! Se hva jeg har gjort nå!
Jeg havnet uheldigvis i Comosjøen!
Men det er greit. For hvis jeg trykker på denne knappen ...
Trekkes hjulene opp, og nå ... fører jeg vannskuter!
Og det blir bedre. For på land har den 40 hk.
Men på vannet har den ... 140 hk!
Jeg vet hvilken musikk vi må spille nå!
Nei, ikke den! Sett på Bond!
Vi gjør 70 km/t! Hammond er ferdig. Denne slår du ikke!
Trangt, skikkelig trangt. Skikkelig bred bil.
Jeg skulle gjerne kjørt noe smalere. Som en ... buss.
Greit. Ute av byen. Stå på.
Det har seg slik at jeg har på meg en våt, hvit skjorte på en innsjø.
Jeg er Mr. Darcy!
Der har vi Richard Hammond!
Jeg demper farten litt. Hammond! Hallo!
-Hallo. Hvor er du? -Til venstre for deg, kompis.
Du kan ikke være til venstre.
Har du sett en kulere maskin?
-Hva er det du kjører? Samme firhjuling? -Det er det, ja.
Nå må jeg dessverre ta farvel. Ha det godt, vi ses snart.
Den juksepaven!
Han kan bare krysse innsjøen. Jeg må helt ned og opp den andre siden.
Jeg kommer til å tape. Han setter opp det selvtilfredse gliset ...
Ansporet av den grufulle tanken på det ansiktet ...
... ga jeg flatt jern.
Kom igjen, lille Alfa!
Vi lå side om side. Men så lot Jeremy seg distrahere av en ferge.
Se der!
For en maskin!
Jeg beklager, jeg hører Bond-musikken igjen.
Vil du kappkjøre? Her skal du få kappkjøre!
Kom igjen, jeg kan ikke tape dette!
Nå hadde jeg koplet meg fri fra hydrofoilen.
Men jeg støtte på et annet problem: Comosjøens merkelige vindforhold.
Her stamper det skikkelig!
Jeg har mistet 15 km/t.
Å, korsryggen!
Dette sinker meg litt.
Den var svær.
Jeg kjører 25 km/t saktere og kan ikke kjøre fortere.
Da ser jeg ikke hvor jeg kjører.
Den fæle stampingen sørget for at Hammond ledet igjen.
Vi må slå ham.
Heldigvis var jeg inne i roligere farvann.
70 km/t!
Nå er vi med i løpet igjen!
-Der er han! Der er Richard Hammond! -Å nei, nei, nei, nei!
Ha det bra, Hammond!
Han er ferdig!
Det virket sånn, for ganske snart hadde jeg hotellet i sikte.
Der er mål.
Jeg kom altså til å vinne.
Men så innså jeg at seieren kom til å bli litt hul.
Jeg vil selvsagt slå Hammond.
Men jeg vil ikke slå Alfa Romeo-en. For jeg syns Alfaer er spesielle.
Virkelig spesielle.
Det er litt som å løpe om kapp med fireåringen sin. Jo, man kan vinne.
Men ... det vil man jo ikke.
Det er ikke langt igjen.
Lille Alfa, jeg tror vi må innse det uunngåelige.
Han er ikke der.
Om noen minutter ville Hammond komme og se vannskuteren fortøyd ved brygga.
Fanken òg, jeg kommer til å vinne. Det er ingenting å gjøre med.
Men så fikk jeg øye på et gjemmested.
Ja!
Av og til blir jeg forundret over min egen genialitet.
Å nei! Jeg er så lei for det.
Ja vel. Hvor er han?
Dette er terrassen!
Her oppe, kanskje?
Vet dere hva?
Han er ikke her. Jeg skjønner ikke hvorfor.
Men jeg har vunnet. Med den lille Alfaen.
Hammond! Du slo meg, rett og slett.
Det gjorde jeg! Med Alfaen!
Jeg kunne veddet en million på at jeg kom til å vinne!
Som dere vet, trekker de britiske styrkene seg ut av Afghanistan etter 13 år.
Operasjonen har representert -
- den største britiske utgruppering av militærkjøretøyer siden 2. verdenskrig.
Å frakte alt hjem er en stor jobb.
Derfor pakket jeg blikkhjelmen og dro dit for å ... gå i veien.
Vil man ha inntrykk av hvor stor den britiske innsatsen er blitt, -
- kan man bare se på hvor stor hovedbasen er.
Camp Bastion.
Da britiske styrker kom hit i 2006, var det bare ørken med noen få telt her.
Men se nå! Den er like stor som byen Reading!
Innenfor den 40 km lange sprengningssikre ytre muren, -
- blant noen få bekvemmeligheter, -
- finner man en enorm armada kjøretøyer.
På det meste fantes det 5 000 kjøretøyer her.
Vi har noen av dem her. Det er en Ridgeback.
Det er en Mastiff, så er det en Foxhound. Den lyse er en Husky.
Og den merkelige med larveføtter er en Warthog.
Ingen søte og koselige navn som Panda eller Fiesta. Alt er oppkalt etter hunder.
Ikke Warthog. Den er oppkalt etter vortesvin.
Hæren har bygd dette enorme verkstedet.
Her fins det reservedeler til 60 mill. pund, og 150 mekanikere er sysselsatt her.
Bastion har til og med sitt eget treningsområde for førere.
Det er godkjent av en egen avdeling med instruktører.
Bare størrelsen er imponerende.
Like fascinerende er hva Afghanistan har betydd for britiske militærkjøretøyer.
Det har ført til den største endringen på en generasjon.
Da britene kom hit, ga basispatruljevognen, Landroveren, -
- ynkelig beskyttelser mot veibomber.
Bare i løpet av 2009 krevde slike bomber 79 soldaters liv.
Den 29 tonn tunge, amerikanske Mastiffen bøtte raskt på det.
Men i Leamington Spa utviklet et lite selskap en mer tidsmessig løsning.
Dette er Foxhound. Den er snedig, bygd av panserplater.
Den er ikke en vanlig bil som er pansret. Den har selvbærende panserkarosseri.
Foxhound har et V-formet skrog som avleder eksplosjoner.
Takket være toppmoderne panser veier den bare 7,5 tonn.
Så den er en fjærvekter i dette området.
Den er ganske lik en terrenggående bil å kjøre.
Den er den reneste fjellgeita!
Byråkratene var forferdelig treige da det gjaldt kjøretøykrisen i Afghanistan.
Det var ikke de som utviklet Foxhound!
Denne maskinen ble utviklet, konstruert, testet, godkjent og fraktet hit i stort antall -
- på litt over tre år.
Prøv å få til det med en småbil eller noe slikt.
Sammen med Foxhound ...
... utnyttet forsvaret policyen "presserende operasjonelt behov".
Den kombinerte operasjonelle krav med gode forslag fra soldatene i felten.
Her har vi et enkelt eksempel. Dette er en Mastiff ...
... som har kameraer på sidene. Gruppesjef Buzz ser bildene.
Først var kameraene fast montert. I trange gater ble de knust.
Noen sa: "Hvorfor ikke hengsle dem?" Og det gjorde de!
Soldatene trengte kjøretøyer som ikke syntes i mørket.
Derfor ble det utviklet et nattsynsystem slik at de kunne slå av frontlyktene.
Jeg kjører Mastiffen totalt mørklagt og bruker nattsynsystemet foran meg.
Dette er ganske fantastisk. Jeg ser ikke noe gjennom frontruta.
Lyskasterne utenpå har infrarødt lys og belyser omgivelsene.
Kameraene ser lyset de stråler ut, men det er usynlig for det blotte øyet.
Vanligvis har man ikke rødt lys inne heller. Vi har det så kameraene virker.
-Men vi kunne kjørt fullstendig mørklagt. -Vi kunne hatt fullstendig mørke, ja.
-Jeg har unngått ... Hva er det? Steiner? -Det er bare markører.
-Jeg retter opp, sir. -Ser du bygningen? Du skal til venstre.
-Det ser jeg klart som dagen. -Skikkelig godt utstyr, ikke sant?
For et tungt pansret kjøretøy som Mastiffen er beskyttelsen god.
Men Afghanistan bød på et annet problem som måtte løses.
Hva om kjøretøyet blåses over ende? Hvordan trener man på det?
Hold fast, hold fast, hold fast!
Da bygger man en slik.
Dette er en "RODET". Velt, fare, frigjøring-treningsenheten.
Tror vi ligger opp ned.
Alle forbedringene har hatt stor effekt på militærkjøretøyene her.
Etter at den nye generasjonen PPK-er kom, altså pansrede personellkjøretøyer, -
- dvs. Mastiff, Foxhound, Husky, Warthog og alle disse, -
- har over 1 000 soldater overlevd anslag med veibomber mot kjøretøyer.
En høytstående britisk offiser innrømte for meg -
- at før, da vi hadde ubeskyttede kjøretøyer, -
- ville det antakelig ha medført tre døde per kjøretøy.
Nå som styrkene våre skal hjem, er utstyret for verdifullt til å la bli stående.
Det er en stor oppgave å bringe alt hjem.
Ved framskutte baser som denne skal alt utstyret transporteres til Bastion.
Så midt på natta var jeg med en kolonne i full Ross Kemp-modus.
Vi kjører Mastiff i en kolonne på 31 kjøretøyer. Her holder Sue utkikk.
-Hallo. -God morgen.
-Er det plass til to der? -Vi prøver.
-Jeg flytter meg litt denne veien ... -Tror ikke vi får plass.
Jeg har dratt av noe ...
-Vel ... -Jeg er ikke tjukk.
Vi ser ikke mye der ute. Hva er til hinder for at noen skyter mot deg?
Absolutt ingenting nå.
-Så de er der ute et sted? -Ja. Ikke så langt unna.
Når eksploderte en veibombe under dette kjøretøyet sist? Vet du det?
-Det var svært nylig. -Svært nylig.
Dagslys. Vi var fortsatt like hele.
Innenfor Bastions murer kunne pakkingen begynne.
Når kjøretøyene strippes, blir hvert av dem også høytrykkspylt i et døgn, -
- biologisk dekontaminert, og helt til slutt får de et eget "pass".
Se så mye. Alle disse sidene, alle disse underskriftene. Alt er avmeldt.
Hvert eneste kjøretøy og annet utstyr har en slik. Det er over 3 500 slike.
Så ikke klag neste gang du omregistrerer en bil.
For noen stakkars sjeler kom det nye utstyret for seint ...
Men forsvaret har reagert på brutaliteten i konflikten.
Kjøretøyene vi tar hjem fra Afghanistan, er mye bedre enn dem vi dro ut med.
Her er den!
Den svære, militære Foxhounden. Forkortet på militært vis: den store MF-en.
Uansett ... Nå skal vi plassere en S i BB-en vår.
Storbritannia har framskaffet mange store Tomer: Daley, Jones og -mas Toget.
Men i kveld har vi den nyeste Tomen.
Han fra Thor og Avengers Assemble og War Horse: Tom Hiddleston!
-Står til? -Bare bra, takk.
-Takk skal dere ha. -Sett deg.
-Jeg tenkte du ville be publikum knele. -Ikke her. Jeg har ikke hornene med meg.
La oss se på bilhistorien din. Din første bil. Hva var det?
Det var en Peugeot 106.
-Ganske spennende. 1,1. -Jøss!
Den var virkelig ... Du kjente det når du ga bånn gass.
-1,1 hva? De hadde tullete navn. -Zest.
-Det høres ut som vaskepulver. -Som sitronjuice.
Jeg kjøpte den for den første lønnen, en tv-jobb mens jeg studerte.
Jeg hadde den i 10 år. Gjennom 20-årene mine.
-Nå som du er Loki i Thor-opplegget ... -Nettopp.
... trenger du ikke å kjøre biler med "krydrede" navn.
Jeg er så heldig at jeg kjører Jaguar. Du vet sikkert at jeg er med i reklamen.
Merkelig nok har jeg spilt rollefigurer som kjører Jaguar de siste årene.
Kjører Loki Jaguar?
-Jeg tror Loki har et romskip. -Ja. Er det et Jaguar-romskip?
På bensinstasjonen sier han ... "Huff, jeg har visst glemt lommeboken."
Et tarvelig romskip.
Jeg vet ikke om folk har sett Jaguar-reklamen. Se her.
Har du merket at i film spilles skurkene av briter?
-Kanskje vi høres riktig ut? -God aften, sir.
-Vi er mer konsentrert. Mer presise. -Vi ligger alltid et skritt foran.
Med en viss stil. Og med øye for detaljer.
Og vi er besatt av makt!
Stoisk ro er avgjørende.
-Og vi kjører Jaguar, alle sammen. -Godt å være tilbake.
Replikken jeg liker best, er Mark Strongs: "Og vi kjører Jaguar, alle sammen."
Det burde vært: "Vi kjører Jaguar, alle sammen ... nå."
-"På grunn av denne reklamen." -Eller helikopter.
-Ble alt filmet i London? -Ja, det var en spesiell kveld.
Vi fikk lov til å fly over London, 150 m over bakken.
Helikopterdøra sto åpen.
Tom Hooper, som regisserte, satt bak kamera.
Vi lå over mot høyre, jeg lente meg ut. Så sa han ...
-Vi må stanse og skifte filmrull. -Greit, sa jeg.
Vi er skikkelig høyt oppe!
Mens kameraene gikk: "Mer konsentrert, mer presise." Men så ...
Vinduet står åpent! Lukk igjen døra, da!
Karrieren din begynte mens du gikk på Slough Comprehensive.
-Som forbeinet på en elefant? -Ja, en elefant som bar Eddie Redmayne.
Han var majestetisk nok til å ri elefanten.
Jeg var rumpa på et esel en gang. Derfor havnet jeg her.
Verdens beste eselrumpe ...
Veldig bra!
-Beklager, jeg klarte ikke å la være. -Noen sa du var god til å imitere.
Det er noe jeg har gjort hele livet. Som barn ...
Jeg hadde kassettspiller og tok opp mitt eget radioprogram med ulike stemmer.
Det var stemmer jeg hadde hørt på fjernsyn.
-Phillip Schofield ... -Kan du fortsatt herme Phillip Schofield?
-Jeg vet ikke ... -Glem det. Jeg husker ham ikke.
-Foreslå en annen. -Anthony Hopkins.
Anthony Hopkins, ja. Har han vært på Top Gear? Jeg liker å kjøre fort.
Lære av The Stig. En fantastisk mann!
Kom med flere navn!
Har vi flere navn? Helst menn, det er lettere.
-Hva? Arnold Schwarzenegger. -Paul O'Grady.
Jeg tror jeg velger Schwarzenegger. Hva er det han sier?
Nå vet jeg hvorfor du gråter.
Det hørtes litt ut som Peter O'Toole. Unnskyld. "Nå vet jeg hvorfor du gråter."
Litt av en evne! Driver du med noe spennende nå?
Jeg avslutter Coriolanus i West End, som har vært kjempegøy.
Jeg skal snart til Toronto og spille i en skrekkfilm med Guillermo del Toro.
-Meksikaner som regisserte Pans labyrint. -Spilte du i en film med Tilda Swinton òg?
Ja, Only love is left alive. Den kom i Storbritannia 21. februar.
Det er en kjærlighetshistorie. Tilda og jeg spiller et vampyrpar.
-En vampyrfilm? -Ja, men vi er vegetarianere. Vi biter ikke.
Vegetarianer-vampyrer? Den må jeg se ...
Vi er altfor stilige for dette 1400-tallstullet.
Jeg holder øye med tiden, for jeg vet at du skal på scenen i Coriolanus i kveld.
Du henges visst opp ned mot slutten mens du forblør.
Det er sånn det ender, ja. Du avslørte slutten!
Teksten er 450 år gammel, så det er nok greit.
Tenkte du over, mens du kjørte, at hvis du kolliderte, kunne du slippe sminken?
Hadde jeg bare veltet og krasjet, kunne jeg sagt: "Jeg har mine 27 sår."
Ja, med blod pumpende ut. Krasjet du, da?
Jeg krasjet ikke, i og for seg.
-Skal vi ta en titt? -Det var innmari vått.
-Hvem vil se runden? -Ja!
-Vi tar en titt. -To, tre, kjør!
Jeg har kvalt ...
Er det mulig?
-For en skam! -Du har dobbel bachelor fra Cambridge.
-Ja. -Men du klarer ikke å starte med en Astra.
La oss se det endelige produktet der du kommer av gårde.
Oi! Der slurer du skikkelig på kløtsjen.
Kom igjen!
Du store all verden, så vått!
Men det ser bra ut.
Kjør, kjør, kjør! Ta svingen rått! Bruk banen!
Ja, bruk banen. Bedre. Fikk du den faktisk til å sladde?
-Vanligvis har den godt feste. -Ja, det var veldig vått.
Jeg kjører i evige pytter ...
Så du linjene ved Hammerhead? For det ser veldig vanskelig ut.
Hugh Bonneville var her i forrige uke. Han så ikke linjene.
Merkelig å ha to regnværsdager i England.
-Klampen i bånn. -Du gir ikke full pinne ... Jo!
Nei, det gjør du ikke. Jeg skulle si at det var modig gjort.
Dumt, men modig.
Hekken glipper ut! Du er virkelig tent på dette.
Nest siste sving, veldig pent. Gambon ...
Enda mer understyring. Nei, det var understyring. Og i mål!
Vi har bare hatt én våt runde. Hugh Bonneville.
-Hvor tror du da at du havner? -Jeg har kanskje ikke slått Hugh.
Det hadde vært fint å være i nærheten der.
-Et sted der ... -Ron Howard. Han regisserte Rush.
Ron Howard, 1.49,9. Da var det tørt. Han var ... håpløs.
Hugh kjørte på 1.50,1. Du, Tom Hiddleston ...
1... Det er bra.
Er det bra? Greit.
1.4...
Men bare så vidt.
-1.49,9. -Der ser du.
Nemlig. Takk skal du ha.
-Vått? -Veldig vått. En spesiell, veldig våt runde.
Jeg må slippe deg. Synd, for jeg liker dette. Tom Hiddleston!
Nå!
Dette er den splitter nye McLaren P1 til 866 000 pund.
Antakelig den mest avanserte og imponerende bilen verden har sett.
Detaljrikdommen her er ufattelig. Den er som hentet fra science fiction.
Det fantes bare ett sted på jord hvor jeg kunne testkjøre den ordentlig.
I Belgia.
Dette er Brugge.
Et stille, vennlig, brolagt sted.
Det ligger bare et steinkast fra Brussel hvor EUs miljøvennlige lovgivere fins.
Alt dette gjør stedet til et ideelt startpunkt for testen av nye McLaren.
Bak forsetene er det 324 bærbare pc-aktige batterier.
De driver en stille, isbjørnvennlig elektrisk motor.
Det betyr at selv den mest krushårede sandalentusiast vil ønske den velkommen.
Den er som den andre toseters elbilen, G-Wiz.
Dette er Al Gore med vindusviskere!
Men tro ikke at den har Jabba the Huts virilitet.
For den elektriske motoren her yter imponerende 176 hestekrefter.
Det tilsvarer det man får i en VW GTI. Så den er ganske så frisk.
Det eneste problemet er at etter 10 km er batteriene flate.
Da må du kople bilen til strømnettet og spise sjokoladesko i to timer.
Til batteriene er ladet igjen.
Hvis ikke det virker fristende, fins det et alternativ.
For P1 er nemlig utstyrt med en bensindrevet generator som standard.
Og den er ganske stor.
Faktisk en 3,8 liters V8 med dobbel turbo som yter 722 hestekrefter.
Trykk på denne knappen ... så starter den.
Og det fine er at den ikke bare lader batteriene.
Den arbeider også sammen med den elektriske motoren for å drive hjulene.
Så P1 er altså slettes ikke lik G-Wiz i det hele tatt.
Takket være generatoren kan man kjøre bilen ut av byen og ut på landeveien.
Enda en grunn til at jeg dro til Belgia.
Det er så mange veier å velge mellom.
Det er tre ganger så mange veier og 50 % flere biler her per km² enn i Storbritannia.
Statistikken i dette bemerkelsesverdige landet bare fortsetter.
Det er så mye gatelys på motorveier her at Belgia er verdens mest opplyste land.
Det er lite kjent at Buzz Aldrins første ord på månen var:
"Gode Gud! Man ser Belgia herfra!"
Bare noe jeg fant på ...
På veien jeg valgte, regnet det!
Det var solskinn!
Det fantes utrafikkerte strekninger.
Og det fantes trafikkork.
Og McLarenen var stille og komfortabel hele veien.
Men man kan ikke kalle den luksuriøs.
Den er faktisk like godt utstyrt som underbuksa til en munk.
Det er fordi bilen, i likhet med Alfaen vi så i stad, er konstruert like feit som Iggy Pop.
Inni fins det ikke noe hanskerom. Og ingen tepper.
Glasset er bare 3,5 mm tykt, 1,5 mm tynnere enn glasset i vanlige biler.
Bortsett fra bakvinduene. Der er det ikke glass i det hele tatt.
Ingen lakk på karbonfiberen i dekoren for å spare 1,5 kg vekt.
Hele chassiset veier mindre enn James May.
Pyntelistene er i titan, og karosseriet består av bare fem plater.
Det betyr mindre lim og færre bolter for å holde alt sammen.
Alt dette betyr at på tross av batteribanken og at den har to motorer, -
- veier denne bilen mindre enn en Vauxhall Astra.
Derfor er den rimelig å kjøre. Og rask.
Virkelig rask.
Overveldende rask.
Herregud!
Farten er hovedårsaken til at jeg har tatt bilen med til Belgia.
For i Belgia finner man dette stedet ...
Spa. Den lengste og villeste racerbanen som Formel 1 kjøres på.
Hvordan har de fått noe til å gå så fort?
Greit. Jeg skal senke farten og forklare hva som skjer her.
Den elektriske motoren og den store V8-generatoren arbeider sammen -
- slik at jeg har 903 hk til disposisjon.
Jeg har kjørt Bugatti Veyron som har flere hestekrefter, -
- men Bugatti Veyron ...
Den har firehjulstrekk og veier mer enn hva de fleste fjell gjør.
Denne har bakhjulstrekk, og den viktigste vekten skyldes lufttrykket på karosseriet.
Oi, oi ...
Full pinne med F1-bil, ikke full pinne med denne.
De skulle kalt den "enkemakeren"!
Gasspedalen er som en hyperrom-bryter.
Tråkk den inn ...
... så er du borte.
Likevel, selv i dette forferdelige været, -
- klarte den alle svingene uten et eneste uhell.
Hvordan har det seg?
Delvis fordi den er bygd av ting ... fra framtida.
Og delvis fordi den er smart bygd.
Den tilpasser seg. Den beveger seg så den passer omgivelsene.
Når farten øker, løftes hekkvingen og genererer større marktrykk.
Men når man passerer 251 km/t, senkes den litt igjen.
Ellers ville vekten av luften som passerer, bli så enorm at hjulopphenget ryker.
Så er det eksosen som sammen med diffuseren skaper et lavtrykksområde.
Der suges hekken ned.
Felgene er i militærspesifisert aluminium.
Bremseskivene er i et materiale som bare er brukt i romfarten.
De er belagt med noe som kalles silikonkarbid.
Det hardeste stoffet mennesket kjenner til. Bortsett fra tørr Wheetabix, da.
Så står hele greia på fire dekk som er utviklet og tilvirket av Pirelli.
Alt dette betyr at man føler seg sikker nok til å gi alt.
Denne saken går fra 0 til 260 km/t fortere enn en Golf går fra 0 til 100 km/t.
210, 225, 240, 260, 275.
290, 305! Fy til inn i helvete!
Mens man farer rundt i sin egen avføring med en spedbarngrimase, -
- jobber bilen med å finne måter å kjøre enda fortere på!
Et eksempel ...
Den elektriske motoren brukes til å fylle de små intervallene -
- når bensinmotoren ikke er optimal, f.eks. når den skifter gir.
Eller mens de digre turboene spinnes opp.
Det som er hysterisk morsomt, er at McLaren har brukt hybridteknologien, -
- som skal redusere forbrenningsmotorens skadevirkninger, -
- til å øke virkningen!
Det er som å bevæpne et vindkraftverk!
Eller bygge om Rainbow Warrior til oljetanker.
I mange år har biler stort sett vært like. Men ikke denne.
Den endrer spillet. Et helt nytt kapittel i bilismens historie.
I byen er den miljøvennlig som en helsekostbutikk.
På motorveien er den komfortabel og slipper ikke ut mer CO2 enn en familiebil.
Og på bane river den hull i selve tiden.
Alt er oppnådd med noe som har vært der i århundrer: britisk ingeniørkunst.
Man kan hevde at den ikke er lidenskapelig eller stilig som en Ferrari.
Det kan jeg være enig i.
Men se det slik: Lidenskap og stil var grunnlaget for det skjeve tårnet i Pisa.
Britisk ingeniørkunst lå til grunn for dønn loddrette Westminster Abbey.
Håret reiser seg.
Skulle den ikke sammenliknes med Porsche og Ferrari?
Ferrarien er ikke klar. Og ikke Porschen da jeg filmet.
Nå, så. Jeg kjører den om noen uker.
Når du har gjort det, plasserer vi The Stig i begge og tar tiden på banen vår.
Det burde bli bra!
-Det tror jeg ikke. -Hvorfor ikke?
Hørte du ikke etter? Farten kan ikke sammenliknes med noe.
Den er dyrisk vill. Helt ufattelig!
-Men Porschen er kanskje raskere. -Det er den ikke.
-Kanskje.
-Jeg garanterer at den ikke er det. -Men kanskje ...
Jeg vedder. Hvis Porschen er raskere på banen, -
- skifter jeg offisielt navn til Jennifer.
-Helt sikkert? Lover du? -Ja.
Med den mulige bomben skal vi avslutte. Takk for følget. Vi ses neste uke.